Фьодор Тютчев
Ливонските поля пресякох…

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

Ливонските поля пресякох…[0]

Ливонските поля[1] пресякох — един свят,

където всичко тъй унило беше:

и песъчлива пръст, и небосвод без цвят…

От размисли духът ми се гнетеше.

На този мрачен край си спомних повестта

и тя със скръб и кръв ми заговори —

как синовете му, на колене в прахта,

целували са рицарските шпори.

И вгледан в теб, река, навяваща тъга[2],

във вас, гори, крайбрежни върволици,

аз мислех: „Отдалеч пристигате сега,

на миналото сякаш сте връстници!“

Да! Само вие сте се върнали при нас

на друг, отминал свят от бреговете.

О, как за него днес да ви запитам аз?

И на въпроса ми отговорете!

Но ти, природо, бдиш над този древен прах

с усмивка странна, с тайнствена тревога

тъй юноша, в нощта случайно зърнал Бога,

след туй по цял ден си мълчи от страх.[3]

1830

[0] Тютчев пише това стихотворение по време на пътуването си от Петербург за Мюнхен. ↑

[1] Ливония — така се е наричала през Средновековието територията на Латвия и Естония. От 1202 до 1562 г. тя се е намирала под владичеството на тевтонския духовно-рицарски Орден на мечоносците. ↑

[2] Тютчев пише това стихотворение по време на пътуването си от Петербург за Мюнхен. ↑

[3] Поетът сравнява природата, укриваща събитията на които е била свидетел, с библейския юноша Самуил, който се страхувал да каже, че през нощта Бог го е събудил, за да му се покаже. (Първа книга Царства, гл. III). ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.